Traducerea și adaptarea Thriller/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Ai mâini frumoase.
Cânți la pian?
Nu chiar.
Pot să stau cu tine?
Allan.
Jane.
Cu asemenea mâini, ar trebui să cânți la pian.
Locuiești aici?
Născută aici, crescută aici...
blocată aici...
Eu sunt doar în trecere.
Mai vrei una?
Bine.
Eu sunt asigurator. Asigur mașini agricole.
Ai niște ochi frumoși, Jane!
Încerc să formulez o întrebare interesantă despre mașinile agricole.
Nu e niciuna, crede-mă.
- Nu? - Nu.
- Atunci, despre ce să vorbim? - Despre tine.
Ești mai interesantă decât pot spune eu.
Așadar, ce te aduce în acest bar?
Locuiesc pe aproape.
Și nu e nimic la televizor, luni seara.
Spune-mi, Jane, ce faci tu în viață...
în afară de faptul că ești dezamăgită de televizor?
Nu prea multe...
Ce este? E vreun secret?
Nu, nu e un secret.
Hai, trebuie să faci ceva.
Sunt cântăreață.
Deci n-am fost prea departe, când te-am întrebat de pian.
Noaptea abia a început, putem începe și noi.
Ce zici de o partidă de biliard?
Bine... Dacă nu te deranjează să pierzi.
Mai vedem noi...
Cred că e cam târziu...
trebuie să plec.
E ceva în neregulă?
Nu. Doar că... trebuie să merg undeva.
Mulțumesc pentru bere.
Îmi amintesc că am cules o portocală sălbatică
din pădurea care ne înconjura casa.
Am aruncat portocala spre stele și ea nu s-a mai întors.
Am ținut acel fruct doar o clipă.
Iată, privesc portocaliul prin fereastra unui tren întunecat.
Pare că... e chiar pictată pe sticlă.
Nu ești sigur?
E o criză.
Eu, dacă... dacă aș fi un înger,
n-aș... nu aș lăsa să se întâmple asta.
M-a înnebunit cu tâmpeniile lui cu îngerii!
Sali, treci în mașină!
Sali, taci odată și vino!
Nu te mai prosti...
- Bine. - Pe mâine, Mike.
Ridică-te, Joey.
Ridică-te.
Vrei să te duc acasă?
Nu.
Vreau să merg pe jos.
Ai grijă pe cine deranjezi cu tâmpeniile tale!
Nu sunt... nu sunt tâmpenii.
Văd că încă nu dormi.
Ești descheiat la cămașă.
Știu.
Nu simt nevoia să discut în seara asta.
Am ceva să-ți arăt.
Am găsit asta.
Putem să-l ascultăm?
De ce nu te duci acasă, Joey?
Avem... avem un proiect mare pentru mâine, bine?
Noapte bună.
Ți-ai luat costumul de baie?
E prea multă lume!
Ești la ultima modă!
Arăți ca un super-erou idiot.
Și-mi caut perechea.
- Să văd ce ai tu. - Nu, nu pot!
Haide, "Regina Șoselelor"!
Hai! Nu fi timidă.
- Pari că ești foarte sexy, pe scenă. - Las-o baltă.
Dă-mi vata de zahăr înapoi.
Costum de baie... și-o primești înapoi!
Rămâi în costum!
Costum de baie!
Dacă vrei vata de zahăr, trebuie să rămâi...
in costum de baie.
- Nu vreau să merg mai departe... - Vreau să simt apa.
Pariez că nici măcar nu e rece.
- Bine. Simte-o. - Bine.
Bine, să ieșim!
Să ieșim, să ieșim! Ai grijă.
La naiba, Joey!
N-a... n-am făcut-o...
intenționat!
Sunt bine. Joey, sunt bine! Încetează, de-acum!
Încetează, încetează...
Nu-ți face griji. N-a murit nimeni.
Nu face crize. Oprește-te, bine?
Trebuie să-ți spun ceva.
Am văzut un anunț,
în ziarul de ieri.
Și ghici cine ține un discurs special,
la New Orleans, săptămâna viitoare?
Cine?
Jeff Noffray.
Cine e Jeff Noffray?
Glumești, nu-i așa?
Cine-i?
Jeff Noffray?!
Nu-mi spune nimic.
Întâlnire cu Jeff Noffray, pe 26 septembrie,
pentru lansarea specială a ultimei sale cărți:
"Cum să vorbești cu îngerii și cu fantomele."
"Eliberați-vă sufletul. Îngerii sunt creația Lui Dumnezeu."
Eu nu merg...
"Tot ce ați auzit e adevărat..."
- "... lăsați-i să vă vorbească." - Bine, am priceput!
Trebuie... trebuie să merg.
I-am citit toate cărțile. Ți-am împrumutat și ție una.
Ai deschis-o, măcar?
Știi foarte bine ce părere am eu despre tâmpeniile astea, Joey.
Nici măcar... nici măcar nu te-ai uitat?
Nici măcar nu te-ai uitat?
Că dacă te uitai... știai că nu-s... nu sunt tâmpenii, Jane!
Când te-am cunoscut, la spital, erai într-o stare foarte proastă.
Ți-am ascultat prostiile cu îngeri și cu fantome stupide,
fiindcă știam că ai tu nevoie.
Dar, la naiba, Joey! Au trecut 7 ani!
Trebuie să depășești asta, de-acum!
Nu-mi da mie lecții, Jane.
Nu-ți dau ție lecții, Joey. Acesta-i doar adevărul.
Crezi că eu... că eu sunt nebun?
- Uită-te la tine! - Ce e cu mine?
Dacă n-aș veni eu să te ridic în fiecare zi,
ai sta doar în pat până ai muri!
Mai taci, Joey. Tu nu știi nimic.
- Te ascunzi de lume, fiindcă ai... ai... - Taci!
- ... două roți, în loc de picioare! - Gura, Joey!
- Nici nu mai cânți... - Mai taci!
Abia supraviețuiești.
Tot ce faci...
e... e... e să dormi!
Cel puțin, eu nu vorbesc singură, ca un nebun ciudat!
Eu... eu nu sunt nebun.
- Nu le poți vorbi fantomelor, Joey! - Ba da, pot.
- Nimeni nu poate. - Eu pot.
- Ba da, pot. - Ba nu poți!
Ba da, pot!
- Voi o credeți? - O, minunat!
- Voi o credeți? - Încetează, Joey!
- Știu! - Încetează!
Nu, nu, ea m-a numit un... un nebun ciudat!
Nu știu, acum nu sunt la mine acasă.
E ceva în neregulă acolo?
Nu înțeleg. Despre ce vorbești?
Bineînțeles!
Termină!
Pot... pot să dorm la tine pe canapea, în noaptea asta, Jane?
Nu vreau să fiu singur, la noapte.
Da.
Știți că veți fi amendată,
pentru o curte neîntreținută?
Urăsc asta, dar trebuie să anunț.
Nenorocitul...
Joey! Joey!
Domnișoară Wyatt?
V-am căutat.
Unde ați fost? Habar n-aveam unde sunteți.
- E prietenul dvs. ... - Ce e cu el?
V-a răscolit casa, apoi a ieșit în stradă
și mi-a amenințat soția!
Și când a venit poliția s-a împotrivit
și tot țipa că e un foc pe undeva. Dezlănțuit, ca un om nebun.
- Și l-au luat? - Ca pe un animal! Direct la spital!
Soția mea e încă în stare de șoc. A tras-o de păr.
Mă duceți acolo?
Nu vă găsiți camera?
Ce, arăt eu a bolnavă?
Unde ești, ticălosule!
Tu! Nenorocitule!
Mi-ai spart toată vesela!
Mi-ai distrus toată casa!
Tu ce crezi, că am bani, că am să cumpăr totul,
de fiecare dată când o iei tu razna?
Nu dau niciun rahat că auzi tu voci!
Nu-mi poți distruge casa!
Nu mă atinge!
O singură întrebare, Joey?
Cine repară totul, Joey?
- Aici e un spital! - Știu asta!
El mi-a distrus toată casa!
Calmați-vă.
Deranjați pacienții din întreaga secție!
Încetați!
Jane... sau mami Jane,
Am 10 ani și comuniunea mea este pe 27 septembrie.
Îmi face plăcere să te invit și să discut cu tine,
fiindcă sunt și eu bărbat, de-acum,
sau... voi fi în curând.
Sper să te văd în curând,
ca să-ți pot vorbi despre școala la care învăț
și să-ți arăt referatele mele.
Noii mei părinți au fost de acord să ne revedem.
Dar mi-au spus că s-ar putea ca tu să nu fii.
Așadar, nu știu dacă ai să fii aici pe 27,
în Strada Bleek, nr. 1345, Baton Rouge, Louisiana.
Ce faci aici?
Am aranjat totul la loc.
Și, ce? Te aștepți la o paradă de mulțumire?
Du-te acasă, Joey.
- Nu pot. - Ba poți, Joey. Du-te acasă.
Nu... nu pot.
Ba da, poți! Prima stradă la dreapta, după ce-mi părăsești casa!
Ieși de aici!
Haideți, calmați-vă.
- E aici! Prindeți-l! Închideți-l! - Calmați-vă.
Bună ziua, doamnă, sunt doctorul Clark,
de la Spitalul de psihiatrie "Marshall".
Tipul ăsta e periculos! N-avem timp de...
Calmați-vă!
- Doamnă, îl cunoașteți pe Joey Navinsky? - Da.
A fugit din spital, noaptea trecută, iar vecinul spune că a venit acasă la la dvs.
Știu, nu e nevoie să vă spun că găzduirea unui fugar este o încălcare a legii.
Ascultați, dle. ofițer, această intervenție e-n primul rând de natură medicală, deci...
Pe de altă parte, e limpede că pacientul dvs. este periculos.
A comis o agresiune și e de datoria mea să mă asigur că...
Nu e aici, așa că...
Problema e că domnul Navinsky e încă eliberat de probă.
Ar putea ajunge în închisoare, de data aceasta. Are nevoie de tratament.
- A trecut aseară, dar a plecat. - Minte!
Eu nu accept așa ceva. Soției mele încă-i este frică să iasă din casă!
- Calmați-vă, bine? - Atunci, faceți ceva!
Pentru ultima oară, calmați-vă!
Doamnă, e ceva foarte serios.
Și acum, dacă-l vedeți,
trebuie să mă sunați. Ați înțeles?
- Voi suna. Am înțeles, dle. ofițer. - Vă mulțumesc, doamnă.
Asta-i tot?
- Să mergem. - Ar fi trebuit să-l vedeți pe tipul acela...
Doamne...!
Ieși de acolo.
Nu... nu... nu mă întorc la spital.
Ei vorbeau de închisoare.
Nu... nu... nu vreau să-mi mai bage pastile pe gât...
nu... nu... nu mai vreau să-mi lege mâinile...
și nu mai vreau să fiu...
sedat.
Deloc.
Am nevoie să vii cu mine la New Orleans.
Trebuie să știu dacă sunt singurul care aude aceste voci.
- Jeff Noffray mă poate ajuta. - Nu.
Te rog...
Tu ești singura căreia-i pasă de mine.
Te rog...!
Te rog...
De ce ai adus și chitara?
Poate-ți vine inspirația pentru vreun cântec.
De ce?
De ce nu?
Aruncă șapca asta.
Și scoate-ți ochelarii ăștia stupizi!
Sunt un fugar, Jane.
Hei, ce-i ăsta? E fum?
Nu e nimic.
Eu nu cred că e chiar nimic, Joey.
S-a încins. Se mai întâmplă câteodată.
Mă uit eu.
Joey, eu cred că vreau să cobor.
Nu e nimic, nu e nimic!
Eu prefer să cobor, Joey.
Joey! Vreau să ies!
Hai... hai... haide!
O, Dumnezeule!
Scaunul meu cu rotile! Gențile noastre și chitara!
Repede!
Grăbește-te, Joey!
Le iau pe toate!
Ai grijă!
Chiar e de rău! Grăbește-te!
Știu, așa este. Nu te teme.
Mai repede! Haide!
Ce-a fost... o rachetă?
Tâmpitul!
M-am întors!
V-am promis. V-am promis că vă găsesc una.
Iat-o!
A cui e mașina?
A unui prieten.
E o mașină "fără întrebări".
E verde.
E de încredere?
E de încredere ca și Iisus Hristos!
Are cauciucuri noi și...
o grămadă de spațiu, aici.
- E verde. - Și ce?
Ascultați aici.
Sună fascinant!
E doar 600 de dolari.
500.
E verde.
Da... și?
Și, e... e... e urâtă. Asta e.
500.
Și mă duceți la St. Louis.
La St. Louis sunt 10°,
13° la Cape Girardeau, 8° la Springfield
și 6° la Columbia, Missouri.
Temperaturile sunt în scădere...
Cine e?
Eram... eram...
Stăteam în camera mea și mă întrebam...
dacă ai nevoie... știi tu...
dacă vrei să faci un duș, sau ceva.
Dacă ai nevoie.
- Sau o baie cu spumant? - Sunt bine.
Pot să te întreb ceva?
Tu simți ceva?
Adică...
Știi la ce mă refer...
Ce vrei să spui?
Putem petrece puțin timp plăcut...
Ar fi tare, doar pentru distracție.
Știi, cu toții avem nevoie să ne eliberăm, din când în când.
Sunt obosită, Dean.
Tu nu trebuie să faci nimic.
poate, un pic...
Depinde de tine, Jane.
Te-am înfricoșat?
Nu, dar ar trebui să pleci.
Știi ceva, Jane?
E multă vreme de când eu...
nu simt nimic, în interior.
Adică, merg, dar...
cred că sunt paralizat și eu.
E posibil să sparg această sticlă? Să scot brațul pe fereastră?
Să simt vântul și viteza pe piele...
Suntem cu toții împreună,
toți în același tren... Singuri și izolați...
Într-o zi, am să sparg această sticlă.
Într-o zi o voi sparge.
S-o văd căzând în fărâme,
formând stele pe cerul nopții.
O voi face...
O voi face.
Unde-i mașina noastră?
- Era... era acolo. - Era, acolo.
Ce scrie?
"Luați-o pe asta. I-am făcut plinul. Dean".
Scuzați-mă...
Mi-am pirdut inelul! Îl vedeți pe undeva?
Scuzați-mă, mi-am pierdut inelul. Nu l-ați văzut?
Mi-a căzut.
Voiam să-l curăț și mi-a scăpat.
Trebuie să-mi găsesc inelul.
Acesta este?
Hei, ăsta e!
Era chiar sub nasul meu și nu l-am văzut.
Ești eroul meu!
Joey...
Ia loc, Joey.
Așadar, încotro ai luat-o?
La New Orleans, apoi la Baton Rouge...
Călătoresc cu Jane.
E cântăreață.
Călătorim împreună, dar nu... nu suntem împreună.
Adică, suntem împreună, dar suntem doar prieteni.
E drăguță. Sunteți în turneu?
Da.
Tu?
Soțul meu a dispărut.
Era acolo, iar într-o seară,
a dispărut, nu mai era.
A trecut o lună, și...
n-am primit nimic de la el.
Niciun telefon...
Am mai lăsat un minut pe telefonul ăsta stupid, pentru el,
dar încă n-a sunat.
L-am căutat la depozitul unde lucra,
și mi-au spus că nu l-au mai văzut.
Dacă nu apare într-o săptămână,
îmi caut alt bărbat.
Nu știu unde va fi asta...
dar cred că nu va fi pe Lună.
Nu fi îngrijorată,
ți-am văzut îngerii de pe spate.
E un semn.
O, mulțumesc, dar...
eu i-am făcut.
Îmi plac îngerii.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău!
Nu, e-n regulă, nu mă rup.
Adică, nu cred!
A sosit.
Și-acum, aș vrea să vă propun un toast.
După cum știți, Dale,
Chris, Suzie și cu mine am câștigat finala concursului
de focuri de artificii!
Da, mulțumesc!
Ceea ce înseamnă că suntem foarte fericiți să vă anunțăm
că Jake, aici, în seara asta,
va dona tot premiul său de 5 mii de dolari
către familiile soldaților.
Dar, să vă spun sincer,
toastul pe care vi l-am propus nu e pentru noi...
De ce nu? Îl merităm!
Toastul meu din această seară
e pentru surioara mea, Billie.
Știu că ce s-a întâmplat e greu, dar, curaj,
întotdeauna ai o casă aici, cu mine.
O, și bunvenit lui Joey
și Jane.
Noroc!
Noroc! Mulțumesc.
Jane, și am auzit că ești... cântăreață?
Am făcut parte dintr-o formație, dar asta a fost acum mult timp.
Jane, Jane... ține o serată, în câteva zile, la Baton Rouge.
Serios?
- Da! - Unde? Într-un club?
Nu, cu siguranță nu țin nicio serată.
Dar dacă ar vrea să țină o serată, sigur ar fi minunată!
Fără îndoială.
Dar tu ce faci, Joey?
- Sunt... sunt garda de corp a lui Jane. - Serios?
Nu.
Într-o vreme, am fost pompier.
Serios?
Da, mă lutam cu focul.
Este exact ce avem nevoie pentru surpriza noastră din această seară!
- Nora? - Ce?
Stați așa...
Ce surpriză?
Curiozitatea ucide pisica!
Dar... satisfacția că m-am întors?
E o surpriză.
Așadar, va trebui să aștepți, la fel ca toți ceilalți.
O să-ți placă. Crede-mă.
Eu am să mă plimb puțin.
Joey, vii cu mine?
Niște vin francez?
- Jane? - Sigur. Mulțumesc.
Nu e prea adâncă.
E ca să-ți pui dorințe.
Tatăl meu a făcut-o pentru noi, pe când eram mici.
Aici veneam când îmi doream ceva cu ardoare.
Închid ochii...
și-mi pun dorința.
Apropo...
chiar nu știu unde a putut să dispară soțul meu.
Ar trebui să vii cu noi la New Orleans.
Este... este un tip...
Un specialist... în a discuta cu fantomele.
El te-ar putea ajuta să-ți găsești soțul.
Știu că poate... o știu.
Mulțumesc, Joey.
Tuturor ne lipsește ceva.
Hai.. hai... să ne punem câte o dorință adevărată!
- Ai... ai... vreuna? - O, da.
Am auzit cum cade!
În regulă, cu toții, ieșim și, foarte încet, ne îndreptăm spre leagăn.
Dale și Suzie, în spatele scenei.
În regulă!
Luați-vă băuturile...
Pot să te conduc eu? E cam noroi, acolo.
Nu știu. Ai permis pentru așa ceva?
Pot conduce un remorcher, cred că mă descurc.
Atunci, sunt pe mâini bune.
Cine-i nerăbdător?
În regulă, e doar o mică surpriză, nu e mare lucru.
- Sunteți pregătiți? - Pregătiți!
Eu trebuie să plec, dar autobuzul vine în câteva minute.
Foarte frumos din partea ta că ne-ai condus atât de departe.
Mi-a făcut plăcere compania voastră.
Spune-i surorii mele că voi fi în regulă... și că artificiile au fost minunate!
- Plăcintă cu mere? - Mulțumesc.
Și nota de plată, vă rog.
Poșeta mea...
Mi-am lăsat poșeta în mașină.
Poftiți nota.
Mi-am uitat poșeta în mașină...
Prea târziu.
37 de dolari.
Eu... eu... eu n-am nimic.
16 dolari.
Sunt falită.
Dumnezeule!
A sosit autobuzul.
Îmi pare rău...
Am un plan!
Am mai făcut-o și înainte.
Cheia e... separarea. Ea stă la baza întregii operațiuni.
Billie, tu mergi în baie și aștepți.
Eu iau gențile și chitara și ies din restaurant...
primul.
Și eu cât aștept, în baie?
Aștepți.
Fiindcă eu ies
să văd dacă e liniște pe lângă autobuz,
mă duc și mă așez.
Unul dintre noi rămâne aici, până în ultimul moment!
Ca să nu provocăm suspiciuni.
Billie, când ieși din baie,
ieși direct și din restaurant,
și Jane, când vezi că am ajuns la autobuz
numeri...
până la 30, apoi...
vii spre noi, ca și cum nimic nu s-ar fi întâmplat!
Ați înțeles?
Pornim!
Dar nu trebuia să plec eu prima?
Ba da, și ia gențile și chitara.
Ce trebuie să fac?
Ia gențile și ieși...
Discret...
Mă scuzați!
Mă scuzați...
Dați-mi voie să vă ajut.
Unde vreți să mergeți?
La autobuz.
Știți, și sora mea e într-un scaun cu rotile...
dar niciodată nu-mi dă voie s-o împing.
Pleacă...
Opriți!
Da-ți-mi voie să mă ocup eu de asta.
Opriți! În numele legii!
Țineți-vă bine!
Opriți autobuzul!
Dintotdeauna mi-am dorit să fac asta!
Da, e nemaipomenit!
Poftiți.
Măcar ai făcut revizia mașinii, Joey?
- Am... am făcut-o acum o lună! - Eu nu prea cred, Joey!
- Când, mai exact? - Nu mai știu.
- Ai schimbat uleiul? - Nu mă mai învinovăți!
Oricum, nu asta e ideea!
Dar care... care e ideea?
Hei, hei! Întâi să-mi plătiți, apoi puteți discuta, amândoi!
Ieșiți din autobuzul meu! Acum!
Ideea e că... era cât pe ce să fiu arestată!
Dar n-ai fost. Suntem cu toții în regulă.
Nu, dar nu mulțumită lui.
A... a... funcționat, dacă amândouă ați făcut ceea ce-a trebuit!
Poftim?
Tu ai zbârcit-o, iar acum suntem în drum, în mijlocul a...
Dumnezeu știe unde!
Suntem... suntem în Cairo.
Ia ghici, ce?
Eu nu vreau să fiu în Cairo.
Nici măcar n-am vrut să vin în călătoria asta stupidă.
Ai... ai... ai să-mi mulțumești pentru asta, mai târziu.
Să-ți mulțumesc? Ce tâmpit!
Să-ți mulțumesc, pentru ce? Pentru ce?
Pentru călătoria asta, de rahat!
Facem această călătorie și pentru tine, crede-mă.
O, Doamne! Mai taci, Joey!
Nu mai vreau să aud nicio teorie de-a ta, cum că mă pot apăra
mulțumită vreunui înger stupid care-mi plutește deasupra capului!
Am terminat!
Am terminat, Joey! Renunț!
Trebuie să începi să trăiești din nou, Jane.
Încetează să mai încerci să mă salvezi!
Și tu... tu... tu trebuie să mergi să-ți vezi fiul!
Poftim?
Am... am... am găsit această...
scrisoare...
pe... pe... pe care ți-a trimis-o.
E o invitație...
la petrecerea sa de comuniune...
la Baton Rouge.
Dacă ți-aș fi spus,
nu... nu te-ai fi urcat niciodată în mașină.
Citește asta.
Nu vreau.
Sunteți în Cairo, Mississippi
orașul în care se întâlnesc două mari râuri.
E adevărat că tatăl tău a murit într-un accident de mașină?
A murit când eu aveam 3 ani.
Și prima ta mamă...
a murit și ea, împreună cu primul tău tată?
- Nu. - Și, atunci, de ce ai o mamă nouă?
Fiindcă prima era bolnavă,
și nu putea să aibă grijă de mine, după accident.
De ce?
Era în comă.
Cum adică?
E ca un fel de somn...
și când te trezești, creierul ți-e schimbat.
Nu mai poți oferi iubire.
După o săptămână, mi s-a spus că n-am să mai pot să merg.
Mama mea m-a ajutat mult, cât a mai trăit.
Dar când a murit, eu...
am crezut că înnebunesc...
Iar Statul l-a luat pe Devon în custodie.
Sunt deja 7 ani...
Te-a invitat...
E timpul să... s-o luați de la început.
Nu am o slujbă...
și nu am bani, nu am o casă frumoasă...
Nu am nimic să-i ofer.
Joey a spus că ești cântăreață.
Da, dar asta nu se mai întâmplă.
Îl cunoști pe Joey de mult timp?
De când cu accidentul.
Când m-au mutat la secția de psihiatrie.
El de ce era la secția de psihiatrie?
A fost un incendiu...
acolo unde locuia familia lui Joey.
Și-a văzut murind părinții, sora și nepoata.
Iar fantomele lor, sau îngerii, orice ar fi...
sunt cu el, și spune că-i vorbesc.
- Auzi? - Da...!
Se aude muzică din partea aceea?
Unde este muzică...
pariez că este și mâncare.
Treceam pe aici și...
v-am auzit chitara.
Eu sunt Billie...
iar ei sunt Jane și Joey.
Intrați.
El v-a trimis.
Știți cine ne-a trimis?
El v-a trimis!
El v-a trimis, chiar dacă nu știți.
El a trimis și chitara, de aceea v-a trimis și pe voi.
Cine... Cine ne-a trimis?
Îl știți pe Clarksdale?
Sau Robert Johnson, care l-a întâlnit pe diavol.
Robert Johnson?!
A fost un călător, ca și voi.
Naufragiat...
pierdut...
într-o noapte, precum noaptea asta.
Era în 1932,
când tânărul Robert venea de la repetiții
cu chitara sa în spate... și era pierdut...
Cât putea cuprinde cu ochii...
nu erau decât copaci aliniați de-a lungul drumului,
negri, ca de cărbune.
La un moment dat, a ajuns la o răscruce.
Nehotărât...
în ce direcție să se îndrepte...
a decis să-și petreacă noaptea
la răscrucea celor patru drumuri.
Când era cât pe ce să adoarmă,
păsările nopții și o briză rece l-au deșteptat.
Privea cum o umbră apărea din cerul întunecat,
învelită într-o mantie neagră și cu o pălărie imensă.
O formă umană se apleacă asupra lui.
Creatura apucă chitara lui Robert,
și cu degetele sale lungi, terifiante,
scoate un sunet cum nimeni nu și-ar fi imaginat vreodată.
Apoi o aruncă lângă Robert.
Tânărul Robert Johnson
tocmai semnase un pact
care avea să-l transforme într-un extraordinar cântăreț de blues,
fără egal.
Tot ce trebuia să facă,
era să-și vândă sufletul său prețios.
- E... e un chec foarte frumos! - Da...
Mi-e foarte foame!
Pot să vă spun că în acest chec e un ingredient special.
Vă poate face...
să vă simțiți fericiți... triști...
sau vă poate face să vă simțiți colosali,
sau slabi.
Tatăl meu obișnuia să spună că această parte de lume
deține o mică vibrație specifică.
Aceasta a fost grădina bunicilor mei.
Și cu sute de ani înaintea lor,
era grădina triburilor Quapaw și Choctaw.
Aceasta e una dintre grădinile lumii.
Grădina în care poți visa...
În Biblie, e numită "Grădina Edenului",
ceea ce în ebraică înseamnă
"Grădina plăcerii."
Putem înțelege lumea, dacă o privim de aici.
Suntem cu toții inocenți, în această grădină.
Putem renaște în fiecare noapte.
Mamă...
Nu știu cum mai trăiesc, fără...
fără ceea ce am pierdut.
Știu.
Dar aș vrea să pot să merg din nou.
Ce faci? Ai pierdut vreun șurub?
Numai două...
Am o propunere pentru tine.
Vine de la un tip care-și tot schimbă locul de câte ori se trezește?
Ei, hai... asta nu înseamnă nimic.
Plecăm?
Da, dar Caldwell vrea să complice puțin lucrurile, mai întâi.
Ba nu. Am o serată, puțin mai în sud.
Vocalista meu nu poate veni.
Dacă mă duc singur, pierd angajamentul.
Am auzit că ești cântăreață.
Hai, sunt doar două cântece. Împărțim pe din două.
Și vă duc tot restul drumului până la New Orleans.
Pa... pa... pare a fi un plan grozav.
Am să vă las aici, fiindcă am ceva de rezolvat.
Dar hotelul "Rose Inn" e la capătul străzii.
Ne întâlnim acolo fix la ora 9.
Hei! Doar două cântece.
Va fi nemaipomenit.
Ai... ai... te-ai hotărât ce ai să cânți?
Abia aștept să te aud...
Oricum, n-am s-o fac.
- Poți s-o faci! - Nu pot...
Ba da, poți!
Tu ești "Regina Șoselelor", tu... tu poți face orice!
Vrei să-mi scot și eu mantia de vrăjitor?
N-am s-o fac doar pentru că ai decis tu că așa ar trebui! Bine?
Unde pleci?
Lasă-mă-n pace... Dumnezeule, nu sunt un copil!
Jane... sau mami Jane...
Comuniunea mea este pe 27 septembrie.
Îmi face plăcere să te invit și să discut cu tine,
fiindcă sunt și eu bărbat, de-acum...
Ai o țigară?
Nu.
Dar un zâmbet?
Doar un zâmbet!
Eu sunt Carole.
Soțul meu, Jim...
și Bush, câinele.
Ești de pe aici?
Nu... sunt în trecere.
La fel și noi.
Noi suntem din Iowa.
Vrei să vii cu noi?
Simt acest fior în palma mâinii mele...
Se pare că ești tristă.
petale și sticlă, amestecate, împreună...
Cântă-i un cântec.
Un cântec...
O, am un cântec pentru tine.
Și pe acesta nu-l cânt... pentru oricine.
Ar trebui să cred... sau ar trebui să dispar?
La naiba! Am avut încredere în tine, ticălosule!
Înțelegerea a fost pentru tine și o vocalistă!
Iar acum ești doar tu, și cu o oră de întârziere!
Voi presta la fel.
Crezi că oamenii dau vreun rahat pe tine și pe chitara ta?
- Tâmpitule. - Homălăule...
Sunt singurul care te angajează, prin părțile astea,
iar tu-mi vii cu porcării dintr-astea!
Gă... găsește-o, pentru mine...
Du-te și găsește-o, pentru mine.
Cine-i ăsta?
E-n regulă!
Hai, Joey, coboară. Te rog, suntem în bucătărie.
Du-te și găsește-o, pentru mine...
Ce dracu' face acolo?
Cu asta vrei să apari?
Joey! Ce ți-au spus?
Au... au... au spus că o vor aduce înapoi.
E-n drum spre noi!
Termină!
Doamnelor și domnilor...
până când vom auzi îngerul pe care-l așteptăm
să ne răspundă întrebărilor noastre,
puțină chitară nu poate strica.
Vă mulțumesc.
În această seară avem deosebita plăcere
să primim aici, la hotelul "Rose Inn",
o mare cântăreață... Jane Wyatt.
Îmi pare rău că am întârziat...
Am fost în parc...
cu o mulțime de gânduri.
I-am cunoscut pe Jim și pe Carol.
Ei sunt în drum spre Iowa.
Carole e pe moarte, și s-a gândit să-și ia
un ultim rămas bun de la prietenii săi...
și amândoi...
nu călătoresc în spatele ferestrei vreunui autobuz, sau tren...
Nu e nimic pictat pe sticlă, pentru ei...
Aceasta e pentru ei...
și pentru toți cei care
încearcă să-și croiască drumul.
Cântecul tău i-a străpuns
precum cântecul unei păsări.
Al unei păsări fără pregătire.
Ei bine, sunt mai multe puncte de vedere...
Cine-a mai pomenit ca o pasăre să-și piardă vocea?
Ar trebui să ne apropiem, nu?
Spuneai că ești din New Orleans?
Unde erai când a fost uraganul?
Cred că-ți bați joc de mine!
Joey!
Ce e?
Mașina aceea... chiar acolo!
El e!
El e?
- El e! - Ce se întâmplă?
Da, e mașina noastră.
Liniștiți-vă... Ce dracu' se întâmplă?
El ne-a furat mașina!
Dumnezeule!
Îți vine să crezi?
Ne... ne... ne scapă!
Nu-l pierde! Nu-l pierde!
Ne... ne scapă!
Dă-ne mașina! Dă-ne mașina imediat!
Nu-l pierde, da? Nu-l pierde!
Nu-l poți opri?
Hai, zboară!
Poliția!
Nu rosti acest cuvânt în mașina asta!
Depășește-l!
Încerc!
Fă ceva!
Ia mâna de pe volan!
Joey!
- Îl vom pierde! - Încerc, încerc...!
Îl pierdem, îl pierdem!
De ce să murim?
E mașina noastră!
Mie nu-mi pasă!
Caută în torpedou.
Aici.
Ce faci?
O, Doamne, are un pistol!
Nu, Caldwell, termină!
Lasă jos pistolul!
Ține volanul.
Ține volanul!
Încetează!
Am țintit doar cauciucurile.
Încetează!
Haide...! Fii serios!
Dumnezeule! Vreau să cobor!
O, Doamne...!
Rahat!
Voi încerca un viraj!
- Ce? - Încerc un viraj!
Ieșiți din mașină, mâinile deasupra capului!
Mâinile deasupra capului!
N-am făcut nimic rău. Am făcut autostop.
Nu pot să merg!
- Ieși din mașină! - Sunt paralizată!
Bine, mâinile la spate!
Avem nevoie de ambulanță!
Eu nu mă întorc în spital! M-ai auzit?
Calmați-vă!
- Fiindcă am să mor! - Nu va muri nimeni, domnule!
Ambulanța e pe drum!
Fă-l să tacă!
Urc-o în spatele mașinii. Urc-o în spatele mașinii.
Sunt paralizată!
Nu vreau să merg la spital...
Treci în mașină!
Taci! Taci!
Ia-l și pleacă!
Nimic nu e limpede în lumea noastră...
Nimic nu se întâmplă în felul în care te aștepți...
Caldwell era muzician
și barman.
După ce-a trecut uraganul, a pierdut totul:
casa, slujba, direcția...
Întreaga viață i s-a scufundat.
A găsit alte căi pentru a supraviețui.
Poliția i-a scris delictele pe o bucată de hârtie.
Au scris și că și-a salvat vecinii de la inundație.
Dar asta nu-l scuză.
Dar din nou, motivele sunt de natură diferită.
Celula nu e cel mai bun loc unde să-ți petreci noaptea. Știu.
Luați-vă lucrurile și asta cât mai repede.
Cum rămâne cu declarația noastră?
Avem declarația voastră. Bine ar fi să nu mai puneți întrebări.
Și New Orleans are deja destui vagabonzi.
Vă sugerez să vă cărați.
Prietenul tău e la spitalul St. Patrick. Trebuie să iasă.
Putem să-l vedem?
Nu, se întoarce în închisoare fiindcă este periculos.
Vreți să-i dați asta?
Nu pot.
E doar un cântec.
Caldwell.
Cunoști oropendola neagră, sau sticletele?
Bufnița boreală, care trăiește în pădurile de molid?
Ai auzit vreodată de canarul mandarin...
sau ai văzut un colibri cu gâtul albastru?
Uite-l pe acesta, trăiește de-a lungul râurilor.
Pescuiește la apusul soarelui, atunci când umbra îi dispare.
Știai că ibisul stacojiu își are culoarea
de la creveții cu care se hrănește?
Nu-i așa că e nostim?
Uită-te la ăsta, regele-pescar, cu verde și cafeniu.
Cântecul său sună ca două pietre ciocnite între ele.
Dar unii spun că l-au auzit cântând diferit.
Nici una dintre ele nu seamănă cu vrabia de casă.
Ea nu migrează, stă prin vecinătate
și mănâncă la restaurantul din apropiere.
Acesta e prundărașul gulerat...
se spune că are un cânt atât de trist...
Pe pământ, fuge atât de repede încât picioarele-i devin invizibile.
Ce părere ai de asta?
E Jeff Noffray! Uitați! El este!
Scuze... îmi pare rău...
Domnule Noffray!
E o mare onoare...
Sunteți...
un magician... cu adevărat!
Da... Mă bucur să vă cunosc.
Pot vedea că ai o aură îngerească asupra ta!
Cu toții aveți!
Ne vedem înăuntru.
Mai întâi, înainte de a începe,
avem o mică surpriză pentru voi.
Au repetat din greu, timp de două săptămâni...
așa că luați loc și fiți pregătiți să visați.
Să-i aplaudăm pe elevii
de la școala din San Bernardo!
Eu am să pierd asta.
Trebuie să merg la baie.
Vedeți mâna Domnului pe fețele lor micuțe?
Nu-mi puteți spune că îngerii nu există.
Amin! Îngerii există!
M-am săturat de tâmpeniile tale! M-ai auzit? Chiar mă enervezi!
Nu vorbi așa de tare, pentru numele Lui Dumnezeu!
Uită-te la mine! Sunt, sau nu, un scriitor de succes?
Eu am scris cărțile alea nenorocite, așa că răspunde-mi!
Ascultă, managerul a spus, contractul e contract!
Tu ai văzut locul ăsta?
Eu sunt Jeff Noffray! Nu sunt vreun începător!
Am cele mai mari referințe de 30 de ani!
Mi-ai spus că va fi un local drăguț.
Uită-te împrejur. Parcă-i o gaură de șobolani!
Ei sunt cititorii tăi!
Cititorii mei sunt albi.
Când vin să mă asculte, stau la hotel de 5 stele!
- Ai văzut adunătura asta? - Calmează-te.
O grămadă de negri și de mexicani retardați!
Cine știe ce boli or mai fi având,
acești ratați ai lumii a treia, care cred în existența îngerilor!
Ajutor!
Ce faci? Dă-i drumul!
Știi ce a spus despre voi?
Lasă-l în pace.
Omule, dă-i drumul, te rog. Să ne ajute cineva!
Nu-ți pasă de noi?
Ajutor!
Joey! Nu!
Cum... cum... cum rămâne cu "retardații"?
Joey, lasă-l în pace!
- Mincinosule! - Termină!
Am venit din Kansas City, pentru tine.
Ești un rasist... și ești un mincinos!
Hei, veniți înapoi!
Privește. Privește-i.
Nu văd nimic.
Chiar acolo.
Nu e nimic acolo, Joey.
Sau poate că este, dar...
dar nu vreau să cred în ceva ce nu pot să văd.
Nu e încurajator.
E deprimant.
Sunt acolo...
Cu-adevărat.
Dar chiar dacă tu poți, într-adevăr, să-i vezi,
nu-i poți împărtăși și celorlalți, și dacă nu-i poți împărtăși,
ce importanță are?
Tu nu ai nevoie de îngeri,
de fantome, sau de magie...
Împărtășirea e extraordinară...
Hai doar... doar... să ne împărtășim... Luna.
Îmbarcarea în trenul 345
pentru Baton Rouge, la peronul 2...
Mor de foame...
Este un automat acolo, îți aduc eu ceva.
N-avem timp.
Doar un moment. Mă întorc repede.
Unde e...?
Alo? Alo?
Sunt în gară.
Tu ești bine?
Știu...
N-am crezut asta...
Bine, așa am să fac.
Așteaptă! Nu închide!
Spune-mi ceva...
El e...
Cu, sau fără arahide?
Ce... ce s-a întâmplat?
S-a întors soțul ei.
M-a sunat, pur și simplu...
pe un peron de gară.
Iată-vă...
Ai totul la tine?
Ai o dorință...
du-te și găsește-o.
Mai bine ai pleca.
Nu știu ce să spun...
Vrei fără...
sau cu arahide?
Fără.
Mulțumesc... mulțumesc pentru tot.
Ai grijă de tine. Bine?
Am jumătate din Lună!
Privesc doar la acești copaci, pe fereastră.
Ce văd pe fereastră, e real.
Cred că nimeni nu e atât de singur, pe cât crede.
Eu merg.
Îngerii sunt magia, nu sunt reperul, Jane.
Trebuie să ni-i împărtășim, pentru că ei chiar există.
Asta spui tu, Joey?
Ci... ci... cineva mi-a șoptit la ureche.
Îi vom vedea, din nou, într-o zi.
Cu toții facem ce putem ca să simțim vântul pe piele,
un val de căldură umană,
spre-a face călătoria mai dulce.
Câți oameni poți întâlni într-o viață?
Câte trenuri trebuie să iei, înainte să te regăsești?
Eu nu știu dacă cred în Dumnezeu.
De ce aș crede în altceva, în afară de mine?
De ce aș crede în altceva decât în ce mi-e apropiat?
Mamă...
voi reuși să merg din nou?
Eu... merg.
Merg...
Devon, vino aici, dragule.
Devon, vino să vezi. Unchiul Joe are ceva pentru tine!
- Nu vine, scumpul. - Nu contează. Lasă-l să se joace.
Mai vrei un cadou?
Vin!
Știam că așa va veni.
- Ce este? - Nu, n-ar trebui să-l deschizi.
Lasă-l în pace.
Am primit cadou acest stilou la comuniunea mea.
Acum mult timp.
Am schimbat inițialele mele.
Vezi? Acum sunt inițialele tale.
E pentru a scrie doar lucruri importante.
E foarte frumos. Să ai grijă de el.
- Vrei să mi-l ții tu, te rog? - Sigur.
Devon, stai pe aproape, plecăm în 5 minute!
Aștepți pe cineva?
Nu.
Știi dacă scrisoarea nu s-a pierdut, cumva, pe drum?
Habar n-am.
Să mergem, Devon!
Iată-l pe marele bărbat!
Mulțumește-i bunicului că a organizat totul.
- Mulțumesc, bunicule. - Ce băiat bun...
Ia-ți rămas bun de la toți.
- Mulțumesc foarte mult. - Mi-a făcut plăcere.
- Vorbim mai târziu. - Pa.
Îl vezi?
Sunt... sunt o grămadă de copii, acolo...
Păr șaten.
Hai... hai să intrăm!
Nu știu dacă pot, Joey...
Ba poți, fiindcă ai fost invitată.
Vreau să plec.
E... este o scenă...
și... și... au și pian.
Și?
Și... doar intri și-ți cânți melodia.
Nu, nu e momentul potrivit. Simt că nu e deloc...
Va... va fi o mare surpriză.
Ne putem întoarce mai târziu?
Nu, scumpule, mergem să dormim la mătușa Nancy.
Nu-ți iei rămas bun de la Mimi?
A fost minunat!
Să știi că am plâns la sfârșitul ceremoniei.
Și eu am plâns.
Știți, de-acum e bărbat.
În regulă, urcă în mașină. Vin și eu, imediat.
Nu trebuie să pleci, Jane.
Nu e după tine...
Ce faci?
Nici măcar nu-mi pot da seama care e Devon.
Intri...
cânți...
și... și... și el va ști cine ești.
Mi-e frică...
Vânturile serii sunt aspre...
mi-am pierdut calea și voința...
nu-ți pot spune unde s-au dus...
știu doar ce au însemnat.
Eu stau mereu în gardă...
recunosc, viața e grea...
fără tine, aproape.
Devon!
Prieten mi-ai fost mie,
atât de aproape și de drag.
Ai plecat atât de departe,
unde ne-am îndreptat...?
Mi-am uitat șapca.
Ne așteaptă mătușa Nancy!
Viața e grea,
fără tine, aproape.
Încă de-atunci, din ziua...
din ziua-n care ai fugit departe,
am simțit un gol atât de imens.
Nu știu ce-i greșit sau drept,
dar știu că trebuie să am puterea de a lupta,
puterea de-a înfrunta această lume
din afară...
De când ne-am despărțit
n-am mai simțit nimic.
Din zi în altă zi,
inima mi-e tot mai ferecată,
și merg pe bulevard,
recunoscând că viața e grea...
fără tine, aproape.
Soarele dispare-ncet...
cred că e timpul să plec...
Eu simt o briză rece
în locul amintirilor...
visele-mi sunt închise după gratii
și recunosc, viața e grea...
fără tine, aproape.
Ai auzit vorbindu-se despre monstrul din lacul din Scoția?
De ce? Ai iarăși viziuni?
- Nu. Tu ai? - Nu.
Suntem în Kansas. Aici nu sunt monștri prin lacuri.
Doar tornade și cărămizi din lut galben.
Poți...
să mă lași la spital, când ne întoarcem?
Trebuie să-mi fac evaluarea finală.
Doctorul a spus că pot...
că pot să trăiesc din nou singur.
Să știi că sună înfricoșător...
Tu ești cea mai echilibrată persoană pe care o cunosc.
Cred că am întârziat.
- Ai emoții? - Nu.
Am văzut cum îți palpai piciorul.
Foarte nostim!
Cred că...
au venit.
Va... va fi totul bine.
Traducerea și adaptarea Thriller/SubTeam www.subtitrari-team.ro